Lao-Ce: Tao Te King-ből idézetek:

•	A  bölcs  ember a nem cselekvés tevékenységével él, s a szavak nélküli tanítást valósítja meg.

•	A  bölcs  létrehoz, de nem veszi birtokába; teremt, de nem ragaszkodik ahhoz, amit teremtett. Művét beteljesíti, de nem él vele. S épp azért, mert nem él vele, nem is veszítheti el.

•	A bölcs ember önmagát a háttérbe helyezi s így kerül előre, önmagával nem törődik s így őrzi meg énjét.

•	Megszülni a dolgokat és táplálni őket, megszülni és mégsem birtokolni őket, megalkotni őket és nem élni velük, vezetőnek lenni és mégsem uralkodni: ezt nevezzük csodálatos erénynek.

•	Az  öt  szín  vakká teszi az ember szemét, az öt hang süketté teszi az ember  fülét, az öt íz eltompítja az ember ínyét. A nehezen szerezhető vagyontárgyak  mozgásában  gátolják  az  embert. Ezért a bölcs ember a bensőjével törődik s nem a szemével. Elveti tehát az "azt", s az "ezt" választja.

•	Hajdanában  azok,  akik  a  legjobbak  voltak  az  írástudók  közül, a legészrevehetetlenebbek,  a legcsodálatosabbak voltak. Titokzatos erők hatották át őket, és senki sem tudta kiismerni őket. És mert senki sem tudta  kiismerni  őket,  én  is csak erőszakoltan adhatok képet róluk. Óvatosak  voltak,  mint  aki télen folyamon kel át; aggodalmasak, mint aki tart a szomszédaitól; méltóságteljesek, mint aki vendégségben jár; engedékenyek, mint a jég, amely éppen olvadni kezd; egyszerűek, mint a megmunkálatlan  fadarab:  mindent  befogadók,  akárcsak  a  völgy;  és átláthatatlanok, akár a zavaros víz.

•	A gyökérhez való visszatérést nevezik nyugalomnak, erről pedig azt mondják: meghódolás a sors előtt.

•	A kevés beszéd az, ami természetes.

•	Aki túlságosan nagyot lép, nem halad előre.

•	A bölcs ember mindig kész legyen, hogy megsegítse az embereket, és soha ne vesse el magától az embereket; mindig kész legyen, hogy megsegítse a lényeket, és soha ne vesse el magától a lényeket. Ezt nevezzük igazán mély bölcsességnek. Így a tökéletes ember a tökéletlen emberek mestere, a tökéletlenek pedig a tökéletes ember nyersanyagai. Aki nem becsüli meg mesterét, vagy aki nem bánik szeretettel a nyersanyagával, az tudhat akármennyit, nagy tévelygésben leledzik. Ezt nevezzük a legfontosabb titoknak.

•	Aki ismeri az embereket, az okos; aki ismeri önmagát, az bölcs.
Aki másokat legyőz, az erős; aki önmagát legyőzi, az hatalmas.
Aki tudja, mikor elég, az gazdag. Aki erőszakosan törekszik, az csupán becsvágyát 
birtokolja.

•	A bölcs sohasem művel nagy dolgokat, s éppen ezért képes nagy dolgokat vinni véghez. Aki könnyen igér, az iránt mindig megfogyatkozik a bizalom. Aki sok dolgot tart könnyűnek, mindig sok nehézre bukkan. Ám a bölcs ember mindent nehéznek tart, s éppen ezért igazi nehézséggel sohasem találkozik.

•	A dolgokkal már akkor törődni kell, amikor még nem is léteznek; rendet teremteni akkor kell, amikor még nincsen felfordulás. A fatörzs, amit egy ember átölelhet, egy apró sarjból nőtt ki; a kilenc emeletes torony egy kis földhányásból emelkedik ki; a az ezer mérföldes utazás egyetlen kis lépéssel kezdődik.

•	Aki cselekszik, kudarcot vall; aki megragad valamit, elveszíti. Ezért a bölcs ember nem-cselekvő, s így sohasem vall kudarcot; nem ragad magához semmit, s így nem is veszít el semmit.

•	A megbízható szavak nem szépek, a szép szavak nem megbízhatóak. Aki jó, az nem vitatkozik, s aki vitatkozik, az nem jó. Aki tud, az nem tudóskodik, s aki tudóskodik, az nem tud. A bölcs embernek nem kell felhalmoznia; mindent az emberekért tesz, s neki annál több lesz; mindenét az embereknek adja, s ezáltal csak gyarapodik. A természet tao-ja úgy élesít, hogy sohasem vág; a bölcs ember tao-ja úgy cselekszik, hogy sohasem harcol.